Aceasta este o poveste simplă...
dar nu una ușor de povestit.
Ca într-o fabulă, există în ea durere...
și ca o fabulă, e minunată și plină de fericire.
Cânt ceea ce văd. Nimic nu îmi scapă.
"Iată-mă," îi spun haosului.
"Sunt sclavul tău!" Și el răspunde: "Bine."
"Pentru ce?" am spus.
Sunt liber în sfârșit! La ce e bună o mângâiere, când paradisul...
pe-acest om să-l posede a sosit?
Iată-mă, pregătit.
S-au dus trenurile, s-au dus frânele.
Și nu mai rezist. Vino, dulce Bachus, ia-mă.
S-au dus frânele! S-au dus frânele!
Te-am auzit.
- Nu, chiar s-au dus! - Apasă frâna!
Nu recitai o poezie?
Nu merge!
Frână!
O să murim! Copacii!
Frână!
Vine regele!
Uite-l!
Sunt o grămadă de oameni în față. Drept.
N-avem frâne!
N-avem frâne! La o parte!
Du-te la plimbare.
Altfel, o să ajungem abia mâine.
Am găsit șurubul.
Cu ce te mai ajut?
Cu nimic. Lasă-mă zece minute singur.
Bine, Te las singur.
Vrei șurubul din față?
Nu, vreau să fiu singur.
Să strâng șurubul Dacă-l găsesc?
Lasă-mă zece minute singur.
Mă duc să mă spăl pe mâini.
Fetiță frumoasă! Cum merge treaba?
Ce faci?
Mama ta a pus toate astea aici?
Nu, proprietăreasa le-a pus.
E ca o piață? Arată minunat.
Cât costă? Câți ani ai?
- Cum te cheamă? - Eleonora.
Îmi pare bine de cunoștință. Sunt Prințul Guido.
- Prinț? - Sunt un prinț, sigur că da.
Toate astea sunt ale mele.
Aici începe principatul prințului.
O să numesc acest loc Addis Abeba.
O să schimb totul. Afară cu vacile, să vină cămilele.
Cămile?
Chiar și câțiva hipopotami.
Trebuie să plec. Mă întâlnesc cu prințesa.
- Când? - Acum!
Bună dimineața, Prințesă!
Ce sperietură. Era să mor. V-am lovit?
Niciodată nu m-am simțit mai bine.
Întotdeauna ieșiți așa din casă?
Am vrut să ard cuibul acela de viespi, dar m-au înțepat.
V-a înțepat o viespe? Aici? Permiteți-mi.
Stați liniștită, Prințesă.
Veninul de viespe este foarte periculos.
Trebuie scos tot.
- Întindeți-vă. O să dureze o vreme. - Nu, mulțumesc.
- V-a înțepat și în altă parte? - Nu, mulțumesc.
Ce loc minunat!
Zboară porumbei, din cer cad doamne. Mă mut aici!
Tot locul e al lui! Vrea să-l umple cu cămile! E prinț!
Exact.
Prințul Guido La dispoziția dumneavoastră, Prințesă.
Vin acum!
La revedere, atunci.
- Cum vă pot mulțumi? - Nu-i nevoie.
Dar dacă vreți într-adevăr să-mi mulțumiți...
Voi lua câteva ouă să-i fac o omletă bună tovarășului meu.
Luați orice doriți. Totul e al dumneavoastră.
Mulțumesc!
O să iau două-- șase. E în regulă? O să fac o omletă bună.
La revedere, Eleonora! Omagiile mele, Prințesă.
La revedere.
Iată-mă, Ferruccio! Specialitatea serii: omletă!
Toate cămilele aici!
- Unde e casa asta? - Ia-o la stânga. Aproape am ajuns.
Unchiul tău doarme cu noi?
Nici vorbă. Locuiește în hotel de 30 de ani. E maître d'hotel.
Ne închiriază casa. El o folosește doar ca depozit.
Uite-o! Am ajuns.
Acesta-i Robin Hood, calul unchiului.
Asta-i șareta unchiului și asta-i casa unchiului.
Și înăuntru este unchiul meu.
Unchiule, iată-ne! Grăbește-te, e târziu.
Iată-ne. S-a stricat mașina!
Unchiule!
- Barbarii. - Cine erau?
- Barbari. - De ce n-ai strigat după ajutor?
Tăcerea e cel mai puternic strigăt.
El e prietenul tău poetul?
Da, mă numesc Ferruccio. Sunt și tapițer.
Asta este. Un depozit vechi plin de mărunțișuri.
O pasiune veche-- un mărunțiș în sine!.
La ce folosesc toate astea?
Puteți sta aici cât doriți. Nu-i ușor să fii ospătar.
Acela e patul. Legenda spune că Garibaldi a dormit în el.
Nimic nu e mai necesar decât inutilul.
Barbarii.
Primăria e pe Via Sestani, prima la dreapta după colonade.
Aici e baia, echipată cu invenția domnului Bidet.
Aici sunt câteva cărți, printre care și "Viața lui Petrarca".
Bucătăria e aici înăuntru. Acesta e velocipedul, numit în mod comun bicicletă.
Trebuie să mă întorc la hotel. Am numai o cheie. N-o pierdeți.
Ce plăcere să te văd. Iată-mă, Robin Hood!
Ce unchi!
Uită-te!
Ce ți-am spus eu? Suntem la oraș. Putem face orice vrem.
Dacă vrei să faci ceva, faci.
Vrei să-ți dai drumul? Vrei să strigi? Strigă!
Oprește-te! Ce-i cu tine, ai înnebunit?
Nu poți să te porți ca la țară.
Strigai ca un nebun. Nu-i voie să strigi!
Maria! Cheia!
Vezi? Nu-i voie să strigi.
Ai înțeles? Dacă nu te-ai mai gândi atât de mult la poezie...
Ți-ai face tatăl mai fericit și ai face mai mulți bani decât el.
Așa-i, Oreste. Exact asta îi spun și eu.
Trebuie să devii om așezat!
Ce pălărie frumoasă. Cum îmi stă?
- Bine. Cum îmi stă? - Bine, dar e a mea.
Când încep lucrul?
Ai întârziat deja. Chiar acum!
Ia fotoliul acela și du-l în atelier.
- Acela? - Acela. Și fii atent!
Bun. Mă duc acum la primărie. La revedere.
La revedere, și fiți copii cuminți...
pentru că trăim timpuri grele.
Foarte, foarte grele!
Timpuri grele?
De ce, ce simpatii politice ai?
Benito! Adolpho! Fiți cuminți!
Ce spuneai?
Spuneam, cum mai merg treburile?
La revedere, atunci.
Ai grijă! Îi rupi picioarele!
La revedere!
A plecat. Și mi-a luat pălăria. Las' că-l găsesc eu.
Benito, vezi că-ți dau o palmă!
Aș dori să fac formalitățile pentru deschiderea unei librării.
- Durează mult? - Ani.
Atunci mai bine am face dosarul acum.
Mai întâi depuneți o cerere, și șeful departamentului trebuie s-o semneze.
Era să sparg ouăle. Le am de ieri.
Am uitat de ele. Bine că nu s-au spart. Scrieți vă rog.
Subsemnatul, Guido Orefice...
- solicit aprobarea deschiderii-- - Nu poate semna acum!
Ce se întâmplă?
Am nevoie de semnătura dumneavoastră să deschid o librărie.
- Domnișoară, ce se-ntâmplă? - Domnule Rodolfo, i-am spus.
-Doar o semnătură. - Nu pot.
Înlocuitorul meu va veni într-o oră. Cereți-i lui.
- N-am nevoie decât de o semnătură. - Aici închidem la unu!
E unu fără zece.
Depune o plângere.
E tare antipatic.
Ca să semneze hârtia, ca să fac dosarul, nu trebuia decât--
Acum trebuie să aștept o oră să vină înlocuitorul.
Depun o plângere. Scrieți, "Subsemnatul--"
Ce lovitură!
V-ați lovit? Vă ajut eu.
Veniți aici. N-a fost intenționat.
Nu m-atingeti!
Puteți uita de librărie!
Nu, ouăle!
Ticălosule! Te omor!
La o parte!
Bună dimineața, Prințesă.
Mă întreb dacă ne vom întâlni vreodată în picioare.
Scuzați-mă, dar trebuie să fug.
La revedere, Prințesă!
- Pui. - E ușor.
Se servește întreg, cu spatele pe farfurie.
"Mi-l tăiați vă rog?" " Sigur."
Bag cuțitul pe sub aripă și apoi iau pielița de pe pulpă.
Tai carnea de-a lungul pieptului.
- Dau la o parte aripile, pieptul și pielea. - Crab.
Floare la ureche, unchiule.
Bag aripa pe sub picior.
Dau piciorul la o parte. Desfac crabul, bag--
Crabul e un crustaceu.
Dau la o parte crusta... crustaceului.
Dau la o parte crusta și antenele. Cine ar mânca antenele?
Dau la o parte antenele, dau la o parte crabul.
N-a mai rămas nimic.
Crabul s-a terminat, dar avem un pui delicios.
- Nu-mi mai aduc aminte cum se servește crabul. - Se servește așa cum e.
Nu-i nevoie să te atingi de el!
E prea ușor. De-asta nu-mi mai aminteam.
- Continuă. - Comportamentul!
Fii pregătit. Nemișcat, așa.
"Ospătar?" "Da?"
Înapoi. Fii pregătit să servești. Ospătar!
De ce mă cheamă doar pe mine? Trebuie să mai fie și alți ospătari, nu-i așa?
Înclinarea! Nimica toată.
Mă aplec așa, în jos.
Uite așa, la 45 de grade, ca o sticlă de șampanie.
45 de grade, chiar 50, 55.
90 de grade. Un unghi drept. 180.
Cât de jos mă înclin? 180 de grade? Așa?
Gândește-te la floarea soarelui. Se înclină după soare.
Dar dacă vezi unele care sunt prea aplecate...
înseamnă că sunt moarte!
Tu servești. Dar nu ești un servitor.
A servi e o artă supremă.
Dumnezeu este primul servitor.
Dumnezeu îl servește pe om, dar nu e servitorul omului.
- N-a fost nici-un nasture aici. - Nici nu trebuia să fie, prostuțule.
Trebuie să-i duc mașina înapoi lui Pop. Are nevoie de ea.
O duci peste vreo lună.
Nu, trebuie s-o duc cât mai repede. Știi de ce?
De ce?
- Ce-i? Cât e ceasul? - Dormeai?
Binenteles că dormeam.
Ai adormit în timp ce vorbeai cu mine!
- Cum ai făcut? - Schopenhauer.
Cine?
Schopenhauer spune că prin puterea voinței, poți face orice.
"Sunt ceea ce vreau să fiu."
Acum vreau să dorm, așa că îmi spuneam...
"Dorm, dorm," și am adormit.
Fantastic. Și simplu pe deasupra.
O să încerc și eu. Dorm, dorm, dorm--
Nu-ți mai mișca mâinile. Doar nu ești prestidigitator.
E o chestiune de gândire. Serioasă, și în plus e nevoie de exercițiu.
Mai vorbim despre asta mâine.
Fantastic, totuși.
Scoală-te.
Ce mai e? Ce faci?
- Funcționează! - Ce funcționează?
Schopenhauer. Știi ce ziceam? "Scoală-te."
Bam, și te-ai sculat. Teoria asta e incredibilă.
- Cum funcționează? - Îmi strigai în ureche!
De-aia m-am sculat.
- Deci ar trebui s-o spun mai încet. - Nu trebuie s-o spui deloc!
E un lucru profund. Trebuie să-l gândești.
De ce fugi? Stai încet!
Grăbește-te. E târziu!
Maria, cheia!
În fiecare dimineață, aruncă cheia.
Uite-o!
Profesoara. Spune dacă nu-i frumoasă.
Am visat-o azi noapte. Vino cu mine. Te voi prezenta.
- Sfinte Sisoe! Stai nemișcat! - Ce-i?
Nu te mișca!
Cel din mașină. E ticălosul pe care s-au spart ouăle.
Mă omoară dacă mă vede. Fii bun.
- Ce face? - Vorbește.
- Ce spune? - De unde să știu?
- Ce face? - Își ia rămas bun.
Are o mașină exact ca a mea! Uite-l!
Nu te mișca. Mă omoară dacă mă vede!
Stai liniștit, Ferruccio.
Bună dimineața, Prințesă!
Iar dumneavoastră. Cum faceți?
Aceasta este prințesa care mi-a căzut în brațe din cer.
El este cel care ți-a supt înțepătura din coapsă?
Da. Ne tot întâlnim așa. Ați apărut dintr-o dată.
Am putea să ne stabilim întâlnirile.
- Astă seară la 8:00? - Nu, e mai frumos așa.
Să mergem, Dora. Întârzii la școală.
Sper să ne întâlnim din nou pe neașteptate.
La revedere, Prințesă!
Ai văzut-o? E frumoasă, așa-i?
Îi place când apar pe neașteptate.
Nu pot să cred.
"Întunericul."
Ești un geniu!
"Cu cât e mai mare, cu atât se vede mai puțin."
Soluția: întunericul.
Minunată. Dumneavoastră ați inventat-o?
Nu, dar tu ai rezolvat-o în cinci minute, iar eu în opt zile.
Întunericul!
Somon, salată și un pahar de vin alb.
Fii atent la asta, Guido.
Dacă-mi permiteți, e rândul meu.
Mi-a spus-o tata când eram copil.
"Albă ca Zăpada și piticii iau masa.
Cât de repede puteți ghici ceea ce ea oaspeților le va servi?"
Pare rafinată.
Vreau s-o rezolv chiar acum.
- Mâncați mai întâi că altfel se răcește. - Nu mai mănânc. E prea târziu.
Salată, somon, vin alb. E ușor.
Albă ca Zăpada...
și piticii.
- S-a închis bucătăria? - Nu mai e nimeni. De ce?
A sosit un domn de la Roma. De la Minister. Ar vrea să mănânce.
S-a închis bucătăria.
Păcat, ți-ar fi dat un bacșiș bun.
Bucătăria e deschisă.
Poftiți înăuntru.
Domnule doctor, chiar nu mâncați nimic?
"Albă ca Zăpada și piticii--"
Știu că bucătăria s-a închis. Poate niște gustări reci.
- Totul e delicios. Ce anume doriți? - Ceva ușor.
Bun, avem carne, un biftec suculent...
miel, rinichi, ficat gras împănat.
- Altceva, mai avem pește. - Pește.
Avem... calcan gras...
țipar împănat cu cârnați grași în sos Grand Marnier...
sau somon slab--
Somon, dacă sunteți amabil.
- Garnitură? - Aveți și garnitură?
Sigur că da. Avem ciuperci foarte foarte prăjite...
cartofi garnisiți în unt Nancry cu cremă înspumată--
Nu aveți cumva o salată mică și ușoară? Dacă nu, nimic.
O salată ușoară? Păcat. Pentru că ciupercile foarte foarte prăjite...
erau cu adevărat excepționale. Deci, o salată ușoară...
somon slab și un pahar de vin alb.
Perfect. Cât se poate de repede.
Fac tot posibilul.
"Cât de repede poți ghici ceea ce ea oaspeților le va servi?"
Corect.
- "Albă ca Zăpada și piticii." - Noapte bună, domnule doctor.
Noapte bună, geniule.
Ce a zis? Albă ca Zăpada? Ce-i cu el, e beat?
E o ghicitoare. "Șapte minute."
"Șapte minute" e soluția. "Albă ca Zăpada și piticii."
Dacă sunt șapte pitici care cinează...
și ea servește minuturi, asta înseamnă "șapte minute."
Domnul doctor Lessing e medic, o persoană foarte serioasă.
Dar e obsedat de ghicitori. Nu doarme noaptea din cauza lor.
Scuzați-mă. Școală "Francesco Petrarca".
Școala elementară? O școală minunată O prietenă de-a mea predă acolo.
Nu e departe de aici. De ce?
Bun. Pot să dorm jumătate de oră mai mult.
Trebuie să mergeți la școală mâine dimineață?
Da, sunt așteptat la 8:30.
Vă rog, copii, liniște! Atenție un moment.
În curând va sosi un inspector de la Roma.
Vreau să facem impresie bună.
Ascultați ce spune cu atenție și în liniște.
Ne va spune câteva lucruri foarte importante despre frumoasa noastră țară.
Doamnă directoare, a sosit inspectorul.
A sosit deja? A venit mai devreme!
Stai jos, Roberto!
În picioare!
Bună dimineața, Prințesă.
Bună dimineața, domnule inspector. Eu sunt directoarea.
Aceștia sunt profesorii noștri.
Bine.
De aceea--
De câți ani predați în această școală districtuală?
Șaisprezece.
Sunteți la curent cu programa școlară...
aprobată de Minister în acest an?
Da.
Ați citit circulară cu privire la igiena copilului?
Binenteles.
Ce faceți duminică?
Vreau să spun, duminică e Sfânta Maria. Ce planuri aveți?
Merg la teatru.
- Ca să vedeți ce? - Offenbach.
Așa-i, se joacă Offenbach.
Bine. Deci--
Mulțumesc foarte mult, și la revedere. Am venit ca să--
Știm.
După cum știți, domnul inspector...
a venit de la Roma să ne vorbească despre manifestul rasist...
semnat de către cei mai iluminați oameni de știință italieni.
Dumnealui, și sunteți foarte onorați...
ne va demonstra că rasa noastră...
e o rasă superioară--
cea mai bună dintre toate.
Luați loc, copii.
Vă rog, domnule inspector.
- Rasa noastră-- - E superioară.
Binenteles!
Rasa noastră e superioară.
Tocmai am sosit de la Roma...
ca să vin să vă spun pentru ca să știți, copii...
că rasa noastră e superioară.
Am fost...
ales, de către oamenii de știință rasiști italieni...
să demonstrez...
cât de superioară e rasa noastră.
De ce m-au ales pe mine, copii?
E nevoie să vă spun?
Unde mai puteți găsi...
pe cineva mai frumos decât mine?
Exact, tocmai ați făcut liniște. Aveți în față un original de "rasă superioară"...
pur arian.
Copii.
Să începem cu ceea ce se spune: "Și ce-i cu asta?"
Urechea. Uitați-vă la perfecțiunea acestei urechi.
Pavilionul auricular stâng...
cu un clopoțel atârnând la capăt.
Verificați. Cartilagiu mobil.
Flexibil.
Găsiți două urechi mai frumoase decât acestea și plec!
Dar trebuie să mi le arătați. În Franța visează să aibă așa ceva!
Copii, rasele există. Sigur că da!
Dar să continuăm. Vreau să vă arăt altceva.
Fiți atenți.
A spus inspector?
De la Roma?
Buricul!
Uitați-vă la acest buric! Ce nod!
Care nu poate fi desfăcut, nici măcar cu dinții!
Oamenii de știință rasiști au încercat. Nici-o șansă!
Acesta e un buric italian. E parte a rasei noastre!
Priviți acest trup!
Priviți acești mușchi: cepsi, bicepși, tricepși!
Priviți ce mai frumusețe! Admirați această coapsă!
Priviți această mișcare!
Domnilor!
Trebuie să-mi iau la revedere acum.
Trebuie să plec. pentru că am o întâlnire.
Voi face o ieșire ariană și vă salut.
La revedere! Buricul!
Ne vedem la Veneția, Prințesă.
Aud numai cu urechea aceasta.
Uită-te la mine, Prințesă.
Sunt aici, jos.
Uită-te la mine, Prințesă.
Întoarce-te, Prințesă.
Întoarce-te, întoarce-te--
- Putem să luăm o înghețată cu ciocolată? - Da, dar să fie foarte repede.
De ce?
La opt trebuie să fim la prefect. Am fost invitați la cină.
- Unde? - La prefect.
Doamne, ai milă. Fă să nu fie adevărat.
- Altă cină la prefect? - Vine și mama ta.
Bingo!
Atunci hai să cinăm împreună. Trecem după aceea pe la prefect pentru cafea.
Nu merg!
Bine, am înțeles! Îi spun că nu mergem.
Vom fi doar noi doi.
- Bună seara, Rodolfo! - Bună seara, domnule prefect.
Ne vedem mai târziu la mine acasă. Vă aștept la 8:00.
La 8:00 fix vom fi acolo.
Unde e? Ai văzut-o?
- Trebuie să fie aici. - Aici erați?
Să nu întârzii mâine dimineață, bine?
Ai scos materialele din mașină?
E mătase. N-o strica. Fii foarte atent.
- Ce mai spectacol. - Minunat!
Perdelele acelea, sunt de la dumneavoastră?
Nu, probabil sunt de la vreun coleg.
Iar mi-a luat pălăria!
- Să mergem. - Nu vezi cum plouă?
- Du-te și adu mașina. - Dar e aici la doi pași, după colț.
Bine, așteaptă-mă aici.
Opresc în fată și claxonez.
Dă-mi cheile!
Nu cele de la casă! Cele de la mașină!
Cheile de la mașină? Ești nebun?
Ține-l de vorbă, știi tu, pe ticălosul cu ouăle.
Ține-l de vorbă cât poți de mult. Ne vedem diseară.
Dar în mașină este-- Condu încet!
Ai fi putut cel puțin să vii să mă iei cu umbrela.
Dar n-ai pic de educație. Uită-te în ce hal arăt.
Și în plus, cina la prefect mă face așa nervoasă!
Știam eu. Am început să sughiț.
Întotdeauna sughiț când trebuie să fac ceva ce nu vreau.
N-ai înțeles încă ce puțin îmi trebuie ca să fiu fericită?
O înghețată cu ciocolată ajunge! chiar două!
O plimbare împreună și apoi ce-o fi o fi.
În loc de asta tu--
Bună dimineața, Prințesă!
Dar e incredibil. Îmi datorați o explicație.
Nu, dumneavoastră îmi datorați o explicație!
Mă opresc sub un șopron și dumneavoastră îmi cădeți în brațe din cer.
Cad de pe bicicletă și mă trezesc în brațe la dumneavoastră.
Fac o inspecție la scoală, și acolo vă găsesc din nou pe dumneavoastră!
Îmi apăreți chiar și în vis.
Mă veți lăsa vreodată în pace? Trebuie că v-am căzut cu tronc.
Vă înțeleg, dar--
Bine. Aici, mă dau bătut. Ați câștigat.
Unde să mergem, Prințesă? La mare! Vă place marea?
Da, dar sunt așteptată la teatru. Duceți-mă înapoi.
Ce se întâmplă?
Prințesă, știți cumva cum să pornesc ștergătoarele de parbriz?
Frânați!
Nu vă fie teamă! Țineți-vă de mine!
S-a rupt!
De cât timp știți să conduceți?
- De zece minute. - Am crezut că de mai puțin timp.
- Nu se mai închide capota. - Iar ușa nu se mai deschide.
Așteptați! Suntem blocați!
Ieșim noi de aici. Am eu grijă.
Important este să nu vă udați.
Acoperiți-vă cu asta.
Luați-o. Ieșim de aici imediat.
Mă ocup eu de tot.
Așa.
Pe aici, Prințesă.
Așa! Pe aici!
E o baltă mare! O să vă udați la picioare! Așteptați!
Așa!
- Vă rog, Prințesă. - Unde suntem?
Dar am mai fost deja aici.
- Eu și dumneavoastră? Când? - Nu vă amintiți?
În seara aceea când ploua...
și v-am făcut umbrelă dintr-o pernă!
A fost o seară minunată. Mi-am pus volanul pe umăr...
am făcut doi pași de vals, și când m-am oprit în fața dumneavoastră...
m-ați sărutat.
Prințesă, vă bate vântul la spate.
Depinde de persoană. Tata era așa.
Era capabil să mă facă să fac orice.
Mă înțelegea. Știa cum să mă ia.
Eram ca plastilina în mâinile lui.
Întodeauna, întotdeauna spuneam da.
Atunci, pentru toate comorile pe care le ascundeti--
există un sistem care deschide sipetul și vă face să spuneți da!
E mai ușor decât credeți.
- Nu e nevoie decât de cheia potrivită. - Și unde e cheia asta?
Doar cerul știe.
Se luminează.
Spuneați că...
cheia care vă face să spuneți da trebuie să vină din cer.
Da.
Bine, atunci încerc.
Poate că Sfânta Maria mi-o aruncă-- Nu se știe niciodată.
Maria, cheia!
Asta e?
Chiar trebuie să mergeți acasă? Ce ziceți de-o înghețată de ciocolată?
- S-o luăm chiar acum. - Nu, nu acum.
- Dar când? - Nu știu.
Să lăsăm cerul să decidă și asta?
Nu, lăsați-o pe Sfânta Maria în pace. N-o deranjați pentru o înghețată!
Nu, e mult prea important. Și nu ne putem hotărî când s-o luăm.
Trebuie s-o întreb.
Maria, trimite pe cineva să ne spună...
în cât timp putem lua o înghețată cu ciocolată!
În șapte minute!
- Asta e casa mea. - Am trecut pe aici de mii de ori.
Și întotdeauna m-am întrebat: Cine o fi locuind aici?
Vreau să-mi deschid magazinul chiar vis a vis.
- Librăria? - Da. Așa o să vă văd în fiecare zi.
La revedere.
Ați fost foarte drăguț cu mine. Tot ce vreau acum e o baie fierbinte.
Am uitat să vă spun...
Spune-ți.
Nici nu vă imaginați cât de mult aș vrea să fac dragoste cu dumneavoastră.
Dar n-o voi spune niciodată nimănui, mai ales dumneavoastră.
Ar trebui să mă tortureze ca să mă facă s-o spun.
- Ce să spuneți? - Că vreau să fac dragoste cu dumneavoastră.
Nu doar o dată. De multe ori!
Dar n-o să v-o spun niciodată.
Aș fi nebun să vă spun că aș face dragoste cu dumneavoastră acum...
chiar aici, pentru tot restul vieții mele.
Ar fi bine să fugiți, altfel vă udați. O să plouă iar.
Prințesă.
- Sunteți complet ud. - Costumul nu face nimic.
Pălăria e cea care mă preocupă.
Am nevoie de o pălărie uscată, unde aș putea găsi una?
Cum era? A, e ușor!
Maria, trimite pe cineva cu o pălărie uscată pentru prietenul meu.
Bună seara, Prințesă. La revedere.
- Scuzați-mă, unde este toaleta? - Drept și la stânga.
Dacă nu te scoli imediat...
jur pe memoria tatălui tău că nu mai vorbesc niciodată cu tine.
Toată viața mea!
Număr până la trei.
Dacă nu te școli, te scol cu forța.
Fată cuminte.
Știi cine se căsătorește?
Nu ți-am spus? Ticălosul cu ouăle!
- Cu cine se căsătorește? - Nu știu.
Dar ea nici măcar n-a apărut încă.
Toată lumea așteaptă.
Te-am căutat peste tot!
- Unchiul tău. - Unchiul meu?
S-a întâmplat ceva. Vino!
Afară! Calul!
Ce-i asta?
E calul tău?
Ce priveliște! Ce au scris?
"Achtung, cal evreu."
Barbarii obișnuiți, vandali. E trist. Ce prostie.
"Cal evreu"!
Nu te supăra. Au făcut-o doar ca să--
Nu, n-au făcut-o doar "ca să." Au făcut-o "ca să."
Va trebui să te obișnuiești, Guido.
- Vor începe și cu tine. - Cu mine?
Ce mi s-ar putea întâmpla?
Cel mult mă pot dezbrăca, picta în galben și scrie...
"Achtung, ospătar evreu."
Nici măcar n-am știut că e un cal evreu.
Să mergem. O să-l curăț mâine dimineață.
Du-l înapoi în grajd.
Uite, acolo, în fața ta!
Așteaptă. O să-i fac o surpriză.
Vino. Aș vrea să-ți fac cunoștință cu Fido Giovanardi.
Domnule doctor Lessing! Unde plecați?
O telegramă urgentă. Trebuie să plec imediat la Berlin.
- Ce-i cu florile astea? - Sunt pentru dumneavoastră. Cu ocazia plecării.
Voi lua una.
I-o duc soției: floarea lui Guido.
Mi-a făcut plăcere să discut cu tine.
Ești ospătarul cel mai ingenios...
pe care l-am cunoscut vreodată.
Mulțumesc. Dumneavoastră sunteți clientul cel mai cult pe care l-am servit.
Mulțumesc.
La revedere, domnule doctor Lessing.
Apropo.
"Dacă îmi spui pe nume...
nu mai sunt aici. Cine sunt eu?"
Dacă îmi spui pe nume, nu mai sunt aici.
Ce este? Ce a zis?
"Tăcerea!"
Foarte frumos. Dacă îi spui numele, nu mai este aici. Liniștea.
Nu vorbesc despre Berlin, ci despre provincie. Imaginați-vă!
Clasa a treia. Ascultați problema asta.
Mi-o amintesc pentru că m-a șocat.
Un nebun costă statul patru mărci pe zi.
Un handicapat, patru mărci și jumătate.
Un epileptic, trei mărci și jumătate.
Considerând că media este patru mărci...
și că sunt 300,000 pacienți, cât ar economisi statul...
dacă acești indivizi ar fi eliminați?
Nu pot să cred!
Exact asta a fost și reacția mea.
Nu pot să cred că un copil de șapte ani...
poate rezolva o problemă de acest fel.
E un calcul complex. Proporții, procente.
Au nevoie de cel puțin câteva cunoștințe de algebră.
Asta e materie de liceu la noi.
Nu, ajunge o înmulțire. Câți handicapați ați spus, 300.000?
300.000 înmulțit cu patru.
Dacă îi omorâm pe toți, economisim 1.200.000 mărci pe zi.
- E ușor! - Exact!
Dar dumneavoastră sunteți adult. În Germania le cer să rezolve asta copiilor de șapte ani!
Într-adevăr o altă rasă.
"Bună dimineața, Prințesă."
- Cum ai zis? - Uite aici, pe tort.
De ce ai împietrit aici? Să mergem!
Hai să dansăm.
Doar două vorbe. De acum o știți cu toții deja...
Și o știți de câțiva ani.
Dora și cu mine ne-am născut pe aceeași stradă.
Am mers la școală împreună, am avut aceiași prieteni.
Dora este doamna vieții mele...
și eu sunt omul vieții ei, de aceea...
am hotărât să ne căsătorim într-un an.
Sunteți cu toții invitați oficial pe 9 aprilie...
la biserica Santa Maria del Pellegrino.
Și apoi vom sărbători până-n zori cu toții, chiar aici...
cu aceeași bună dispoziție de acum.
Sărut-o! Sărut-o!
- Ce ți s-a-ntâmplat? - Nimic.
- Cum te simți? - Bine.
Cine a pus fotoliul ăsta aici?
Cum te simți?
- Bine. - Îmi pare rău.
- Nu m-am lovit. - Nu, vorbeam despre--
- Te distrezi bine? - Merge.
Du-te înapoi la masa ta.
Du-te. Mă descurc.
Cum te simți?
Bine! De ce întrebați asta cu toții? E ceva care nu merge?
Nu, totul e în regulă.
Dar-- Du-te la bucătărie.
Bucătăria.
Au mutat totul astă seară.
Uite unde au pus bucătăria.
Biribo, biribe! Ghici cine e?
Sunt eu! Ce-i, te-ai moleșit?
Domnișoară.
În sfârșit ne întâlnim, Dora.
Nu te-a prezentat niciodată. Ți-a fost teamă, nu-i așa?
Acum nu mai e nevoie să vii la bordel cu noi!
Scuzați-mă dacă v-am deranjat. Felicitări și multă fericire.
Câine bătrân și viclean!
Ce băiat vesel!
Nu s-a întâmplat nimic. Strâng eu totul.
Scuzați-mă.
Prințesă!
Sunteți și dumneavoastră aici?
Ia-mă de aici.
Și acum, doamnelor și domnilor...
o surpriză magnifică oferită de direcțiunea hotelului.
Tortul etiopian!
Mulțumesc! Muzică, maestro!
- Felicitări. - Mulțumesc.
Vă rog, Prințesă.
Dar dumneavoastră sunteti--
Repede, Prințesă.
Dar acela--
Acela e ticălosul cu ouăle!
Ferruccio!
Cheile de la casă au rămas la el, ce porcărie!
Niște sârmă. Dacă găsesc niște sârmă pot să deschid.
Sunt un vrăjitor al sârmei. Tata m-a învățat.
Când eram mic făceam tot felul de jucării din sârmă.
Am deschis.
Giosue!
Să mergem. Altfel mama o să întârzie.
Mi-am pierdut tancul.
Nu-ți fă griji. Îl găsim noi.
Unde ai lăsat tancul?
- E pe scări. - Îl aduc eu.
Ține bicicleta. Îl aduc eu.
Uite-l.
Să mergem.
- Mai repede, tati! - Mai încet!
Ai întârziat la școală! Mai repede!
Uite un cal! Doi cai!
Nu mai sună clopoțelul! Mă înnebunește!
- Nu eu sun, ci Giosue. - Nu eu, tati!
Oprește! Lasă-mă jos!.
Am ajuns.
Ne vedem diseară.
Mergi repede, tati!
Cumpărăm asta pentru mama?
- Cât costă? - Cincisprezece lire.
E falsă. Probabil e o prăjitură falsă, ca și tancul tău.
Să mergem, Giosue.
" E interzisă intrarea...
evreilor și câinilor."
De ce evreii și câinii nu au voie să intre?
Pur și simplu nu vor că evreii sau câinii să intre.
Fiecare face ce vrea.
Uite acolo un magazin.
Acolo nu lasă spaniolii și caii înăuntru.
Mai încolo, e o farmacie.
Am fost ieri acolo cu un prieten chinez care are un cangur.
Am întrebat, "E voie?'"' Nu, nu vrem nici-un chinez sau cangur aici."
Le sunt antipatici. Ce pot să-ți spun?
Dar noi lăsăm pe toată lumea în librărie.
Nu. De mâine, scriem și noi.
- E ceva ce nu-ți place? - Păianjenii. Ție?
Mie nu-mi plac vizigotii. De mâine vom scrie...
" E interzisă intrarea păianjenilor și vizigotilor."
M-am săturat de vizigotii ăștia.
Bună dimineața.
Totul e la jumătate de preț.
- Orefice Guido? - Eu sunt.
- Trebuie să veniți cu mine la prefectură. - Iar?
- A fost deja. - Să mergem.
De ce?
- Domnul acela e cu dumneavoastră? - Da. Să mergem.
Bine.
- Vin și eu tati. - Nu.
Tu stai aici. N-o să dureze mult, nu-i așa?
Doar un pic.
Giosue, să te porți bine cu clienții!
Mă întorc imediat.
- O iau pe aceasta. - Costă cinci lire.
Nu, scrie zece lire.
Totul e la jumătate de preț.
Dă-i asta mamei tale și spune-i că-i de la bunica.
N-o cunosc pe bunica.
- Ți-ar plăcea s-o cunoști? - Da.
O vei cunoaște mâine.
- Mâine? - Da.
Pentru că mâine e ziua ta...
și bunica va veni și-ți va aduce un cadou frumos.
Un tanc nou?
Nu, o surpriză.
Dă-i scrisoarea mamei tale.
La revedere, Giosue.
Ai uitat restul, bunico.
Mulțumesc.
- În cât timp te întorci? - Cam într-o oră.
Trec pe la unchiul să văd dacă aduce mâine ce a mai rămas la bucătărie.
- Și ce a mai zis bunica? - Vine mâine.
Era și timpul!
MAGAZIN EVREU
- Ar trebui să faci baie. - Nu vreau să fac.
- Du-te să faci baie. - Am făcut vineri.
Are dreptate.
Iar tu schimbă-ți cămașa.
- Am schimbat-o joi! - Nu uita florile!
Sunt afară. Mă duc să le aduc.
- Vin și eu cu tine, tati! - Tu trebuie să faci baie, căposule!
Nu vreau să fac!
Grăbește-te. Trebuie să merg s-o aduc pe bunica.
- Unde să pun florile? - Lasă-le acolo. Vin imediat.
Am făcut baie vineri!
Știi unde e Giosue?
Trebuie să fie acolo.
Pui lucrurile acelea în ordine?
De ce nu-mi arăți florile? Sunt așa frumoase.
Sunt foarte frumoase. Ți le aduc. Vrei să le vezi?
O să le fac să vină. Florilor, veniți!
Noptieră, vino!
Schopenhauer, voință, vreau ca noptiera să vină aici.
Noptieră, vino.
Stai, noptieră!
Noptiera asta îmi pare foarte murdară.
Bună dimineața, Prințesă!
Știe deja să citească și să scrie?
- De un an. - Ai făcut o treabă bună.
Am ajuns.
Te ajut eu să cobori.
Nu, pot și singură.
Dora, ce e?
Am ajuns?
Nu, e o intersecție.
Îmi spui acum unde mergem?
Cum adică, unde?
M-ai întrebat de mii de ori. Mergem...
la locul acela-- Cum se numește?
Mergem--
Unde mergem?
Ce zi e astăzi? Azi e ziua ta!
Întotdeauna ai zis că ai vrea să faci o călătorie!
Mi-a luat luni ca să organizez totul.
Știi unde mergem?
Nu pot să-ți spun. I-am promis mamei că n-o să spun.
Știi cum e ea. O să se supere.
Îmi vine să râd.
Când eram mic, tata a organizat și pentru mine așa ceva.
A fost atât de-- E așa amuzant!
Nu mă face să-ți spun. Vreau să vezi tu singur.
E o surpriză. Știi, chiar e--
Chiar mă face să râd.
Mi-e somn, tati.
Dormi.
Unde mergem? Unde ne duc?
Cât e ceasul? Plecăm exact la timp.
Ce organizare!
- N-ai mai fost niciodată cu trenul, așa-i? - Nu. E frumos?
E foarte frumos!
Înăuntru totul e din lemn. Și toată lumea stă în picioare. Nu-i nici-un scaun.
- Nu-i nici măcar un scaun? - Glumești? Scaune în tren?
E clar că n-ai fost niciodată într-unul!
Nu, toată lumea stă îngrămădită în picioare.
Vezi coada asta? Am reușit să iau ultimele bilete!
Grăbește-te, unchiule Eliseo. Nu vreau să ne spune, "Prea târziu.
E plin. Mergeți înapoi acasă."
Așteptați. Avem rezervare! Lăsați niște loc și pentru noi!
Uită-te la coada asta!
Am ajuns! Avem rezervare!
Mulțumesc!
- Vă pot ajuta? - S-a făcut o greșeală.
Ce greșeală?
Soțul meu și fiul meu sunt în trenul acela.
Cum se numește soțul dumneavoastră?
Orefice Guido.
Orefice Giosue...
și Orefice Eliseo sunt și ei în trenul acela.
Nu e nici-o greșeală.
Vreau să urc și eu în acel tren.
- Totul e gata. - Dă-le drumul atunci.
Gata, plecați!
Întoarceți-vă acasă, doamnă.
Vreau să urc în acel tren.
Vreau să urc în acel tren!
Uite-o pe mama!
Au oprit trenul ca s-o lase pe mama să urce.
Unchiule.
Ești mulțumit? Ai văzut ce-i împrejur? Ești obosit?
- Nu mi-a plăcut trenul. - Nici mie.
Înapoi mergem cu autobuzul.
La înapoiere noi luăm autobuzul! Cu scaune!
- Le-am spus. - E mai bine.
Ai văzut? Totul e organizat!
Ai văzut rândul ăsta? Lumea este ordonată ca să intre înăuntru!
- Toți vor să intre! - Ce joc e ăsta?
Ăsta e!
E jocul în care--
E jocul--
Noi toți suntem concurenți.
Totul e organizat. Jocul este...
Bărbații sunt aici, femeile sunt dincolo.
Și mai sunt soldații. Ei ne dau programul.
E dificil. Nu-i deloc ușor.
Dacă cineva greșește, e trimis imediat acasă.
Asta înseamnă că trebuie să fii foarte atent.
Dar dacă învingi, primești premiul întâi!
Ce premiu e?
Premiul întâi!
- E un tanc. - Am deja unul.
Dar ăsta e un tanc adevărat! Nou nouț!
Adevărat?
Da! N-am vrut să-ți spun.
Unde merge unchiul?
El e în altă echipă. Totul e organizat.
La revedere, unchiule!
Un tanc adevărat.
Ce ți-am spus?
Excepțional!
Ce mai loc!
Să ne grăbim, altfel ne ocupă locurile. Avem rezervare. Două locuri!
Permiteți!
Acolo e locul nostru!
Ăsta este patul nostru. O să ne închesuim.
E urât aici. Și miroase. Vreau să merg la mama.
O să mergem!
- Mi-e foame! - O să mâncăm!
În plus sunt oameni răi aici! Care strigă!
Strigă pentru că toată lumea vrea premiul întâi. Trebuie să fie duri.
- Pot s-o văd pe mama? - Când se termină jocul.
Și când se termină?
Trebuie să faci o mie de puncte.
Cine face o mie de puncte câștigă un tanc adevărat.
Nu te cred. Ne dau o gustare?
O gustare?
Să întrebăm. Aici suntem prieteni cu toții.
- Uite cine-i aici. Cum vă cheamă? - Bartolomeo.
Să vă întreb ceva.
A trecut deja cel care împarte pâinea cu gem?
Ce mizerie! L-am ratat cu o secundă!
Dar se întoarce, nu-i așa?
Se întoarce.
- Ce a zis? - Caută pe cineva care știe germană.
O să explice regulile din lagăr.
- Știți germană? - Nu.
Jocul începe acum. Cine e aici e aici, cine nu, nu.
Primul care face o mie de puncte câștigă. Premiul e un tanc adevărat!
Bravo lui!
În fiecare zi vom anunța cine conduce de la acel difuzor.
Cel care are cele mai puține puncte trebuie să poarte un semn pe care scrie "măgar"...
aici pe spate.
Noi trebuie să-i jucăm pe cei răi de tot care strigă.
Cine se sperie, pierde puncte.
În trei cazuri se pierd toate punctele.
Unu, cei care plâng.
Doi, cei care vor să-și vadă mama.
Trei, cei cărora le e foame și vor o gustare.
Uitați-o!
E foarte ușor să pierdeți puncte din cauza foamei.
Chiar ieri am pierdut 40 de puncte...
pentru că am insistat să cer pâine cu gem.
Gem de caise! El vroia de căpșuni.
Nu cereți acadele. Nu veți primi nici-una.
Le mâncăm noi pe toate!
Eu am mâncat ieri 20!
Ce mai dureri de burtă. Dar au fost bune.
Puteți fi siguri.
Scuzați-mă că trebuie să plec deja, dar mă joc de-a v-ați ascunselea.
Trebuie să plec că altfel or să mă găsească.
Nu mă întrebați nimic. Întrebați-l pe Bartolomeo. El știe tot.
Nu uitați să-mi spuneți și mie ce a zis.
O mie de puncte?
Ți-am spus eu că o să ne distrăm!
Tipii ăștia sunt nebuni!
Asta cântărește o sută de kg! Și sunt 3,000 de grade aici!
Vittorino, nu mai pot!
- Deja după prima? - Ce, mai sunt și altele?
Asta facem până diseară!
Bartolomeo, ce s-a întâmplat? Unde te duc?
La infirmerie. M-am rănit la mână.
O să murim!
Nu mai pot s-o duc! O las jos.
O să le spun că nu mai pot. Ce pot să-mi facă?
Să te omoare!
- Unde trebuie s-o duc? - Acolo jos.
Ce porcărie! N-o să reușesc!
Trebuie să fie 10.000 de grade aici!
Tati!
Uite aici! Vezi? Frumos, nu-i așa?
Ne-am înscris.
Când am ajuns la înscrieri...
arbitrul era acolo și a spus...
" Nu, nici dumneavoastră, nici fiul nu sunteți pe listă.
Nu ați plătit taxa."
Am simțit că leșin.
A zis, "Puteți să vă întoarceți acasă." Am spus, " Nu, acasă mergeți dumneavoastră!
Giosue și cu mine suntem înscriși.
Dați-mi numărul!" De fapt, mi-au dat unul. Uite-l.
Pentru siguranță, a trebuit să-l pun și aici.
Vezi în ce loc frumos...
te-a adus tati?
Te-ai jucat cu ceilalți copii?
Da, dar copiii nu știu regulile.
Au spus că nu-i adevărat că premiul întâi e un tanc.
Și că nu trebuie să facem puncte.
Și tu ai crezut? Sunt vicleni ca vulpile.
Vor să câștige ei! Glumești?
Nu-i nici-un tanc? Să nu-i crezi!
Câte puncte am făcut azi?
50.
48. Mi-au luat două puncte pentru că...
m-am împiedicat când...
jucam șotron.
Am...
râs ca nebunii azi! Am murit de râs!
Ne-am distrat grozav!
Abia aștept să o iau mâine de la capăt!
Șotron, lapte gros și "Păsărică mută-ți cuibul".
Toate jocurile. Nici nu mi le mai amintesc pe toate.
"Sunteți obsedați! Opriți-vă! Am obosit!" le-am spus.
Ascultă.
- Ai mâncat ceva? - Da, dar n-am cerut o gustare.
Bravo! Asta înseamnă că și tu ai făcut 12 puncte!
48 pentru mine, 12 pentru tine.
60.
Uite ce primești când ajungi la 60 de puncte.
O bucată de pâine, fără gem.
Ține, mănânc-o.
- 60 de puncte înseamnă mult? - Glumești?
Sigur că-i mult!
Uite cine a venit! Bartolomeo!
Cum e?
Mai rău decât atât-- Mi-au dat 20.
Am făcut mai mult decât el.
Nu-i spune. Suntem în frunte!
V-am mai spus: fără copii sau bătrâne!
Înapoi înăuntru! Voi nu lucrați!
Restul, jos!
Haideți, fetelor, repede. Haideți. Pe aici!
Asta e nouă. A învățat repede.
Cea de la ușă, părea drăguță când a venit.
E cea mai rea dintre toate!
Cel puțin n-a trimis bătrânele și copiii să lucreze.
Pe bătrâni și copii nu-i trimit la lucru pentru că îi omoară!
Într-una din zilele astea îi cheamă să facă duș.
"Copii, la dușuri!"
Atâta doar, că le fac duș acolo în camera de gazare.
Jos!
Cum să fac?
Vittorino!
Unde au găsit toate nicovalele astea?
Tati!
Ce faci aici? Nu poți rămâne aici!
Pleacă!
De ce nu ești cu ceilalți copii?
Pentru că au spus...
că toți copiii trebuie să facă duș azi, și eu nu vreau să fac.
- Du-te să faci duș! - Nu!
Nu mă duc.
Du-te să faci duș!
Ce faci acolo, tati?
Facem... tancul.
Construim tancul. Suntem încă la roți.
Suntem în întârziere.
Nu poți să stai aici. Du-te să faci duș!
Nu vreau! Nu vreau!
Căposule! Te spun la mama! Ai pierdut zece puncte!
Ascunde-te acolo. Când termin mergem împreună.
Nu lăsa pe nimeni să te vadă!
O să te distrezi.
Totul!
Scoateți-vă toate hainele!. Agățați-le aici!
Le puteți lua după duș.
Avansați!
Țineți minte numerele ca să luați hainele înapoi!
Femeile și copiii fac duș împreună.
V-ați lovit?
Mulțumesc, Bartolomeo.
De acum înainte, trebuie să stai ascuns aici toată ziua.
Dacă te vede cineva s-a terminat. Suntem descalificați.
Ce trebuie să fac?
Nimic. Trebuie să stai. Vittorino, ajută-mă.
Trebuie să stai ascuns aici toată ziua.
Nu lăsa pe nimeni să te vadă, mai ales pe oamenii cei răi care urlă.
Ține minte.
Ascunde-te!
Asta-i partea cea mai grea.
Dacă facem asta bine, tancul e al nostru. Valorează 120 de puncte pe zi.
O să te iau cu mine. O să te ascund. Tu ai dispărut.
Cine te-a mai văzut până acum? Cine ești? Unde e?
Ai înțeles?
Te-am văzut!
Bravo!
E cineva aici? Deranjez?
Vino!
Repede ca gândul!
Bună dimineața, Prințesă!
Astă noapte, te-am visat toată noaptea!
Mergeam la cinema. Purtai costumul acela roz...
care îmi place mie.
Nu mă gândesc decât la tine, Prințesă.
Tot timpul mă gândesc la tine. Și acum--
Mama!
Tati mă căra în roabă, dar nu știe s-o conducă!
Și ne prăpădim de râs!
Suntem primii! Câte puncte avem astăzi, tati?
Fugi! Oamenii cei răi care strigă sunt în spatele nostru!
- Unde? - Acolo! Vino!
S-au uscat?
S-au uscat.
Ține.
Îmbracă-te.
Ce s-a întâmplat cu Vittorino, Alfonso și ceilalți?
N-au reușit.
"Dacă-mi spui numele, nu mai sunt aici."
Liniștea.
Eram îngrijorat. Ce s-a întâmplat?
Sunt pe jumătate nebuni!
Cel care face verificările, căpitanul--
E un prieten de-al meu. L-am cunoscut pe când eram ospătar.
Mi-a spus că vor avea o cină cu toți oficialii și soțiile lor.
M-a întrebat dacă vreau să servesc la cină asta.
Poate vrea să mă ajute. El ne-ar putea scoate de aici.
L-ai văzut pe Giosue?
Cum adică, nu?
Ce faci? Vino!
- Nu. - Ți-am spus să vii.
Nu? Ieși afară!
Vino! Ia te uită. Te-ai murdărit tot.
Unde ai fost?
A trebuit să termin partida de remi.
Fac nasturi și săpun din noi.
- Ce tot spui? - Ne ard pe toți în cuptor.
Cine ți-a spus așa ceva?
Un om care plângea. A zis că ne fac nasturi și săpun.
Ai căzut în plasă?
Iar?
Am crezut că ești un băiat istet-- inteligent.
Nasturi și săpun din oameni? Asta e poanta zilei!
Și tu ai crezut?
Gândește-te. Mâine dimineață, mă spăl pe mâini cu Bartolomeo...
o săpuneală bună.
Apoi mă închei la cămașă cu Francesco.
Ce mizerie!
Uite! Mi-a căzut Giorgio!
Arată ca o persoană?
Haide! Te necăjeau! Și tu ai crezut!
Și ce altceva ți-au mai spus?
Că ne coc în cuptor.
Ne ard în cuptor.
Și ai crezut și asta! Chiar înghiți orice!
Am mai auzit de cuptor de lemne...
dar cuptor de oameni n-am mai văzut.
"Îmi mai trebuie lemne!" "Ține avocatul ăsta!"
"Avocatul ăsta nu arde. E prea verde.
Uite ce fum face!"
Nasturi, săpun, ne ard în cuptoare.
Să discutăm serios.
Mâine dimineață am o cursă în saci cu oamenii aceia răi.
Ajunge tati. Vreau acasă.
- Acum? - Chiar acum.
Acum plouă. O să faci febră 40!
Nu-mi pasă. Să mergem.
Bine. Dacă vrei să mergem--
Să strâng lucrurile și apoi plecăm.
- Putem să plecăm? - Sigur că da.
Tu ce-ai crezut, că țin oamenii cu forța aici?
Am auzit-o și pe-asta.
N-ar fi frumos? Să mergem. Ne facem valiza...
și plecăm.
Păcat. Eram primii. Dar acum ne retragem. Ne scoate de pe listă.
Alt copil o să câștige tancul cel adevărat.
Nu mai sunt alți copii. Am rămas singur.
Nu mai sunt copii? E plin de copii!
Și unde sunt?
Se ascund toți. Nimeni n-are voie să-i vadă.
- E un joc serios! - Eu nu înțeleg jocul ăsta.
Câte puncte avem?
687.
Ți-am spus de o mie de ori.
Să mergem, totuși.
- Suntem primii, dar dacă vrei-- - Suntem primii?
Suntem primii, ți-am mai spus. Dar renunțăm dacă așa vrei.
Am văzut ieri clasamentul. Dar o să mergem.
La revedere, Bartolomeo. Giosue și cu mine plecăm.
Ne-am săturat.
Tancul e gata. L-am terminat.
Să cureți bujiile înainte să-l pornești.
Trage șocul...
că altfel o să se blocheze tunul cu roțile.
Și mitralieră. Ai văzut ce bine arată? A ieșit reușită!
Trage frâna de mână înainte să pornești! Noi plecăm.
Giosue vrea să ne retragem.
Am fi putut merge înapoi în curând cu un tanc, dar mergem azi cu autobuzul.
Giosue și cu mine plecăm. La revedere tuturor!
Ne-am săturat de locul ăsta.
Să mergem că altfel pierdem autobuzul.
Să mergem, Giosue.
Plouă. O să fac febră 40!
Sunt eu, tata!
Trebuie să-ți spun ceva important! Vino!
De azi dimineață îmi scapă tâlharul ăsta.
- Chiar e un copil? - Cred că sunt două mii!
Sunt ca șoarecii. Se ascund peste tot!
Blestemații ăștia vor tancul nostru! Stai!
Așteaptă.
Am impresia că l-am văzut.
Cred că e pe-aproape.
Uite. Du-te să vezi dacă nu se ascunde înăuntru Eu te aștept aici.
Stau de pază.
Tati, e aici!
- Cum arată? Blond? - Da.
El e. Îl cheamă... Schwanz.
De trei săptămâni stă înăuntru.
Era al doilea în clasament. Acum l-am eliminat!
Mai devreme sau mai târziu, o să-i găsesc și pe ceilalți.
- Câți mai sunt? - Un viespar, uite așa.
Toți stau ascunși.
- Uite, tati! - Acolo e o ascunzătoare!
Ăsta, ăsta, ăsta! Sunteți eliminați! Să mergem.
- Porcăria! Ne-a văzut! - Suntem eliminați?
Vine să te ia pe tine.
Acum începe jocul de-a tăcutul.
Nu mai ai voie să vorbești.
Jură!
- Jură! - Jur.
Toți vorbesc ciudat. Nu poți înțelege nimic.
Dacă trecem și prin asta, premiul întâi e al nostru.
Îi adună pe cei care sunt pe primele locuri. E jocul de-a tăcutul.
Nici-un cuvânt, ai înțeles?
De ce ești aici cu copiii?
Taci! Nu ai voie să vorbești.
Jur.
Trebuie să-ți vorbesc. Foarte important.
- Unde? Când? - O să-ți fac semn. Mai târziu.
Mulțumesc.
Ți-am spus să nu vorbești cu copiii.
Domnule doctor, soția mea este și ea aici.
Încet.
Mănâncă încet. Să nu ți se facă rău.
Suntem în frunte. S-ar putea să plecăm mai devreme.
Jocul se termină mai devreme.
Să nu greșești acum când suntem în frunte.
Încet.
Așa. Fii atent.
" Gras, gras, urât, urât, complet galben în realitate.
Dacă mă întrebi ce sunt...
Îți răspund, 'Mac, mac, mac.'
Când mă plimb fac, 'Po po'.
Cine sunt? Haide spune-mi."
Bobocul, așa-i?
E bobocul?
Nu-i adevărat!
Mi-a trimis-o un prieten veterinar din Viena.
Și nu pot să i-o trimit pe a mea...
până când n-o rezolv pe asta.
M-am gândit...
la ornitorinc...
dar nu face, "Mac, mac, mac."
Ornitorincul face--
Am tradus-o în italiană pentru tine astă noapte.
Ei, ce zici?
Totul indică un boboc.
Ajută-mă.
Pentru numele lui Dumnezeu...
ajută-mă.
Nu mai pot să dorm.
E bobocul!
Vino aici!
- Mi-e somn. - Vino Giosue.
Unde suntem aici?
Am greșit strada.
Giosue, dormi. Așa, vise frumoase.
Poate că totul nu-i decât un vis!
Visăm, Giosue.
Mâine dimineață o să ne scoale mama...
și o să ne dea două cești cu lapte și biscuiți.
Mai întâi, o să mâncăm.
apoi o să fac dragoste cu ea de două sau trei ori...
dacă pot.
Scuze, Bartolomeo.
I-au chemat pe ofițerii aceia de 20 de ori. Pun pariu că au fugit.
- Ai înțeles și altceva? - E clar ca lumina zilei.
S-a terminat războiul. Vor să fugă.
Unde se duc camioanele alea?
Important e să nu ajungi într-unul din camioane.
Pleacă pline și se întorc goale.
Ai înțeles unde se duc?
Și femeile? Ce se întâmplă?
Să ieșim din barăci și s-o ștergem.
Nici măcar nu trebuie să ne facem valiza!
Am auzit numai câini și mitraliere.
- Vor să curețe tot. - Eu plec.
Ne vedem în Viareggio. Facem o fabrică de nicovale!
Pe curând, băieți. Eu plec.
Vino să vezi.
Uite ce supărați sunt! Înfuriați!
Vezi? Te caută.
Numai pe tine. Totul e din cauza ta!
Ai rămas ultimul! Ultimul pe care trebuie să-l găsească!
Te caută până și sub pietre!
Mâine dimineață se termină jocul. Și se face premierea.
Dacă nu te găsesc noaptea asta, primim 60 de puncte!
Câte puncte avem?
940 de puncte. Plus 60?
- O mie! - Primul loc! Și câștigăm!
Cum te mai caută înfuriați.
Nici-o greșeală în noaptea asta.
- Ascunde-te în cutia aceea, repede! - Schwanz e înăuntru.
Cine?
Băiatul cel blond.
L-au prins ieri. Și l-au eliminat.
E ascunzătoarea cea mai sigură. Nimeni n-o să se uite.
Să mergem, repede ca fulgerul. Haide!
Înăuntru!
Ia și pătura în caz că ți-e frig.
Mă întorc repede.
O să-i îndrum în altă direcție. Cred că l-am văzut acolo!
Tati, m-ai speriat de moarte!
Dă-mi pătura. Ți-e frig?
Atunci dă-mi și puloverul.
O să-l arunc într-un tufiș să-i pun pe o pistă falsă.
Te caută peste tot!
Toată lumea strigă, "Unde e Giosue?"
Sunt așa de înfuriați încât înjură.
N-o să te găsească nimeni. Pe curând atunci. Mă întorc repede.
Ascultă...
dacă întârzii mult de tot...
nu te mișca.
Nu ieși. Poți să ieși...
numai când se face complet liniște...
și nu mai vezi pe nimeni, pentru siguranță.
Repetă!
Nu ies decât când nu mai e nimeni.
Bravo, căposule.
Pleacă!
Du-te, câine!
Du-te câine!
Pleacă.
Bravo, Ferruccio.
Funcționează.
E cineva care se numește Dora?
Dora, ești aici? Sunt Guido.
Știu că e cineva ascuns aici. Este vreo Dora aici?
E italiancă. E soția mea.
Da, este o Dora aici.
Dora, sunt eu!
Nu e ea! Mai este o altă Dora?
Săriți din camion cât de repede puteți!
Ieșiți de-acolo!. Săriți!
E adevărat!
Mama!
Aceasta e povestea mea.
Acesta e sacrificiul pe care l-a făcut tatăl meu.
Acesta a fost cadoul său pentru mine.
- Am învins! - Da, am învins!
O mie de puncte ca să ne prăpădim de râs!
Am terminat primii! Ne întoarcem acasă cu tancul!
Am învins!